V Praze dne 21. 8. 2017 
  Č. j.: MZDR 19833/2017-14/PRO
             	
	*MZDRX00ZKSG9*
MZDRX00ZKSG9

Metodické stanovisko - udělování, změny a odnětí oprávnění podle zákona č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování, ve znění pozdějších předpisů

Ministerstvo zdravotnictví jako ústřední správní orgán příslušný podle § 10 zákona č. 2/1969 Sb., o zřízení ministerstev a jiných ústředních orgánů státní správy České republiky, vydává pro účely výkladu části třetí zákona č. 372/2011 Sb., o zdravotních službách a podmínkách jejich poskytování, ve znění pozdějších předpisů (dále také jen „ZZS“ nebo „zákon o zdravotních službách“), následující metodické stanovisko k výkonu přenesené působnosti krajských úřadů a Magistrátu hlavního města Prahy při udělování, změně a odnímání oprávnění k poskytování zdravotních služeb.
Právní úprava:
§ 11 odst. 1 ZZS
Poskytovatel může poskytovat pouze zdravotní služby uvedené v oprávnění k poskytování zdravotních služeb.
§ 11 odst. 5 ZZS
Zdravotní služby mohou být poskytovány pouze ve zdravotnických zařízeních v místech uvedených v oprávnění k poskytování zdravotních služeb; to neplatí v případě zdravotní péče poskytované ve vlastním sociálním prostředí, zdravotnické dopravní služby, přepravy pacientů neodkladné péče, přednemocniční neodkladné péče poskytované v rámci zdravotnické záchranné služby, zdravotních služeb poskytovaných v mobilních zdravotnických zařízeních ozbrojených sil za krizových situací a jde-li o převoz těla zemřelého na pitvu a z pitvy podle zákona o pohřebnictví. V případě, že poskytovatel poskytuje pouze domácí péči, musí mít kontaktní pracoviště.
§ 15 odst. 1 písm. a) ZZS
O udělení oprávnění k poskytování zdravotních služeb rozhoduje krajský úřad, v jehož správním obvodu je zdravotnické zařízení, v němž budou zdravotní služby poskytovány.
§ 21 ZZS
(1) Poskytovatel je povinen písemně oznámit příslušnému správnímu orgánu všechny změny týkající se údajů uvedených v rozhodnutí o udělení oprávnění k poskytování zdravotních služeb a dále všechny změny týkající se údajů v dokladech předkládaných se žádostí o udělení oprávnění a předložit o těchto změnách doklady, pokud mohou být důvodem pro pozastavení, změnu, zrušení nebo zánik oprávnění. Poskytovatel je dále povinen písemně oznámit správnímu orgánu, který vydal souhlas, povolení nebo jiné rozhodnutí nebo závazné stanovisko jako podklad pro rozhodnutí o udělení oprávnění k poskytování zdravotních služeb, všechny změny týkající se těchto rozhodnutí nebo závazného stanoviska, pokud mohou být důvodem pro jejich změnu, zrušení nebo odejmutí. V případě změn údajů uvedených v § 18 odst. 2 písm. a) bodě 4 se oznamují pouze změny týkající se vedoucích zaměstnanců. Správní orgán, který vydal souhlas, povolení nebo jiné rozhodnutí nebo závazné stanovisko jako podklad pro rozhodnutí o udělení oprávnění k poskytování zdravotních služeb, neprodleně oznámí příslušnému správnímu orgánu jejich změnu, odnětí nebo zrušení.
 (2) Poskytovatel je povinen změny podle odstavce 1 oznámit do 15 dnů ode dne, kdy se o nich dozvěděl.
 (3) Týká-li se změna údaje, který není uveden v rozhodnutí o udělení oprávnění k poskytování zdravotních služeb a jsou-li nadále splněny podmínky pro poskytování zdravotních služeb, provede příslušný správní orgán o této změně záznam do spisu. V ostatních případech rozhodne příslušný správní orgán podle okolností o změně, pozastavení nebo o odejmutí oprávnění k poskytování zdravotních služeb.
§ 23 ZZS
(1) Příslušný správní orgán odejme oprávnění k poskytování zdravotních služeb, jestliže
a) poskytovatel přestal splňovat některou z podmínek uvedených v § 16 odst. 1 písm. b) nebo c) nebo odst. 2 písm. a), 
b) nastala překážka poskytování zdravotních služeb podle § 17 písm. a) nebo c), nebo 
c) poskytovatel o to požádal.
(2) Příslušný správní orgán odejme oprávnění k poskytování zdravotních služeb podle odstavce 1 písm. c) na písemnou žádost poskytovatele. Žádost o odnětí oprávnění k poskytování zdravotních služeb musí být podána nejpozději 60 dnů přede dnem, k němuž poskytovatel požaduje oprávnění odejmout; tato lhůta neplatí, požaduje-li poskytovatel odejmout oprávnění z důvodu, pro který se oprávnění odjímá z moci úřední. Není-li dodržena lhůta pro podání žádosti, příslušný správní orgán odejme oprávnění k poskytování zdravotních služeb nejpozději k šedesátému dni ode dne podání žádosti.
 
(3) Poskytovatel, který žádá o odnětí oprávnění k poskytování zdravotních služeb a hodlá převést majetková práva vztahující se k poskytování zdravotních služeb na jinou osobu, oznámí tuto skutečnost příslušnému správnímu orgánu současně s podáním žádosti o odejmutí oprávnění. Pokud nabyvatel majetkových práv vztahujících se k poskytování zdravotních služeb hodlá zahájit poskytování zdravotních služeb dnem odejmutí oprávnění dosavadnímu poskytovateli, uvede tuto skutečnost v žádosti o udělení oprávnění k poskytování zdravotních služeb. Je-li podána žádost o udělení oprávnění k poskytování zdravotních služeb nejpozději v den podání žádosti o odejmutí oprávnění dosavadním poskytovatelem a jsou splněny podmínky pro udělení oprávnění, rozhodne příslušný správní orgán o odejmutí oprávnění a o udělení oprávnění ke stejnému dni; odvolání proti rozhodnutí nemá odkladný účinek.
Ministerstvo předně vychází ze základního východiska, že poskytování zdravotních služeb je v České republice regulovanou činností, k jejímuž výkonu je třeba v zásadě disponovat oprávněním k poskytování zdravotních služeb (dále také jen „oprávnění“), které uděluje ve správním řízení zahajovaném na žádost fyzické nebo právnické osoby příslušný správní orgán, jímž je zpravidla místně příslušný krajský úřad (v Praze Magistrát hlavního města Prahy). Rozsah oprávnění je dán vymezením rozsahu zdravotních služeb (obory zdravotní péče, případně druh nebo název zdravotní péče, forma péče) a místem poskytování zdravotní péče. Z toho vyplývá, že v případě, kdy žadatel hodlá poskytovat zdravotní služby v novém či dalším oboru péče (druhu zdravotní péče apod.), novou či další formou, na novém či dalším místě, musí k tomuto účelu požádat o udělení oprávnění k poskytování zdravotních služeb pro tento obor, formu, místo. Jedná-li se o stávajícího poskytovatele, jedná se fakticky o změnu stávajícího oprávnění, ale právně vzato je třeba ze strany krajského úřadu postupovat analogicky dle § 18 ZZS s ohledem na povahu zamýšleného rozšíření stávajícího oprávnění. Do doby pravomocného rozhodnutí o této změně (ve smyslu udělení oprávnění i pro další obor, formu či místo) není žadatel oprávněn poskytovat v tomto oboru, touto formou nebo na tomto místě zdravotní služby. Nelze rovněž o takové změně rozhodovat zpětně, tj. po datu, kdy k takové skutečnosti již reálně došlo. V takovém případě by se jednalo o neoprávněné poskytování zdravotních služeb. Výše uvedené nijak nebrání v tom, aby poskytovatelé zdravotních služeb i nadále disponovali jediným oprávněním zahrnujícím více oborů, druhů, odborností, forem a míst poskytování zdravotních služeb. Ostatně i v dosavadní správní praxi bylo rozhodováno v případě změn i „změn“ více rozhodnutími krajského úřadu, ale zachovával se princip jediného oprávnění, na čemž není důvodu nic měnit, je-li to i z řady jiných důvodů praktické a všem vyhovující.
Zákon o zdravotních službách upravuje v § 21 ZZS povinnost poskytovatele zdravotních služeb oznamovat změny. Ačkoliv zákon používá slov „všechny změny“, z dikce daného ustanovení a ze smyslu, účelu a systematiky zákona o zdravotních službách je patrné, že se jedná pouze o změny co do údajů, které mohou být důvodem pro pozastavení, změnu, zrušení nebo zánik oprávnění. Nelze si nepovšimnout, že se jedná typově o změny, které již nastaly (srov. § 21 odst. 2 ZZS), přičemž poskytovat zdravotní služby lze až na základě oprávnění, tedy nikoliv faktickým započetím a následným (dodatečným) oznámením krajskému úřadu. Poskytování zdravotních služeb je založeno na povolovacím principu, nikoliv pouze ohlašovacím a zcela jistě ne zpětně. Výkladem uvedeného ustanovení lze dospět k závěru, že se oznamují jen změny, které mají charakter způsobit určitý následek, jak uvedeno výše (tj. pozastavení, změnu či odnětí oprávnění), a takové změny vztahující se k udělenému oprávnění (viz dikce „změny týkající se údajů uvedených v rozhodnutí o udělení oprávnění“). Logickým výkladem se nemůže jednat o změny skutečností, pro které oprávnění uděleno nebylo a které jsou vázány na povolení příslušného správního orgánu. Nelze proto v režimu plnění oznamovací povinnosti pouze oznamovat, nota bene zpětně, „údaje“, které svědčí o zahájení regulované činnosti bez oprávnění, tj. oznámit nový či další obor péče, novou či další formu péče a nové či další místo poskytování zdravotních služeb. Takový postup by byl nepochybně v rozporu s § 11 ZZS. Oznámení změny není ani jiným návrhem na zahájení řízení ve smyslu § 44 odst. 1 správního řádu, neboť z dikce § 21 ZZS nevyplývá, že se oznámením změny zahajuje řízení, nýbrž pouze to, že krajský úřad zhodnotí oznámenou změnu a podle povahy změny, která ve smyslu citovaného ustanovení již nastala, buď pouze poznamená tuto skutečnost do spisu, nebo na jejím základě rozhodne. Aby mohlo dojít k vydání rozhodnutí, musí být řízení zahájeno. Jestliže citované ustanovení nepředpokládá žádost či návrh žadatele, nelze než dojít k závěru, že se jedná o řízení z moci úřední. Ministerstvo se rovněž zabývalo otázkou, zda musí být rozhodnutí vydané podle § 21 odst. 3 ZZS (a bez jakékoliv vazby na § 23 a § 24 ZZS) vždy až výsledkem správního řízení. Správní řád počítá obecně s případy, kdy jsou některá rozhodnutí vydávána ve zjednodušeném režimu čili nikoliv jako výsledek správního řízení (§ 62 odst. 5, § 98, § 150, částečně § 143). V těchto případech to správní řád stanoví výslovně slovy o rozhodnutí jako prvním úkonu v řízení. Ačkoliv § 21 odst. 3 ZZS stanoví pouze, že „ příslušný správní orgán rozhodne“, tj. explicitně nepředpokládá, že se zde rozhoduje jediným úkonem, který v sobě zahrnuje i zahájení řízení, považuje ministerstvo v těchto zcela zjevných a povahou evidenčních případech, v nichž nedochází k žádnému dokazování a rozhoduje se z důvodu uvedení do souladu formálního textu oprávnění s již nastalou administrativní skutečností, za akceptovatelné vydat rozhodnutí o změně oprávnění jako první úkon v řízení. Předpokladem samozřejmě zůstává, že takové rozhodnutí bude splňovat všechny náležitosti dle § 68 a § 69 správního řádu, tj. včetně řádného poučení o opravném prostředku. Avšak je-li oznámena změna, která naplní některou ze skutkových podstat v § 23 a § 24 ZZS, může, popř. v některých případech musí krajský úřad zahájit řízení z moci úřední na základě oznámení o zahájení správního řízení, jehož výsledkem může být odejmutí, pozastavení nebo změna stávajícího oprávnění. Z moci úřední naopak nelze vést řízení o udělení oprávnění, ať už zcela nového nebo oprávnění fakticky rozšiřujícího stávající oprávnění (změna oprávnění, ale v intencích § 18 ZZS). Takové řízení musí být vždy iniciováno žadatelem podáním žádosti.
K odejmutí oprávnění tak může dojít v podmínkách platné právní úpravy v zákoně o zdravotních službách jak v řízení z moci úřední, kde má takové řízení kvazi sankční charakter, nebo v řízení na žádost samotného žadatele - § 23 odst. 1 písm. c) ZZS. K odnětí oprávnění může dojít i jen v části, pro kterou už žadatel nesplňuje podmínky (a to opět jak v řízení na žádost, tak v řízení o změně oprávnění zahájeném z moci úřední) nebo v které už nehodlá z vlastního rozhodnutí poskytovat zdravotní služby. 
Ve smyslu výše uvedeném by mělo dojít k úpravě formulářů krajských úřadů, pokud takové mají a pokud např. v rámci formuláře k oznamování změn připouštějí i oznámení změny, a to i zpětně, která by měla být fakticky i právně žádostí o udělení (změnu - rozšíření) oprávnění k poskytování zdravotních služeb. Zjednodušeně řečeno, lze zachovat stávající formulář žádosti o udělení oprávnění, formulář o oznámení změny (nemající vliv na rozsah stávajícího oprávnění – ve smyslu jeho rozšíření), jakož i formulář žádosti o odejmutí oprávnění. Nově by mohl krajský úřad připravit pouze formulář žádosti o změnu oprávnění podle § 18 ZZS, který by podle povahy změny reflektoval potřebné doklady, které je třeba doplnit (protože nejsou součástí spisu vedeného krajským úřadem a vážou se k zamýšlené změně rozšiřující stávající oprávnění). Dále samozřejmě obecně platí, že je na krajském úřadu, aby každé podání posuzoval podle svého skutečného obsahu a aby vyhodnotil v souladu s právními předpisy, co je sledovaným cílem v konkrétní věci. Je třeba také zdůraznit, že správní orgány postupují nejen podle zákona o zdravotních službách a ustanovení správního řádu o správním řízení, ale také podle základních zásad činnosti správních orgánů. Mezi tyto zásady patří nepochybně i zásada rychlosti a hospodárnosti, ale stěžejní význam má v hierarchii zásad zásada legality, tedy postupu správních orgánů v souladu s právními předpisy.
V podrobnostech, jak postupovat, odkazuje ministerstvo na připojenou prezentaci, v níž jsou nastíněny způsoby, jak postupovat při řešení konkrétních situací.
Ministerstvo zdravotnictví je připraveno na jednotlivé otázky poskytovat z důvodu přehlednosti konkrétní výkladová stanoviska, čímž naváže na již v minulosti poskytované výklady ve svých rozhodnutích nebo v rámci konzultačních dnů s krajskými úřady. Tyto odpovědi bude rovněž zveřejňovat na svých webových stránkách. Žádosti o stanoviska mohou krajské úřady posílat na email: pro@mzcr.cz
            Mgr. Jan Bačina v. r.
           ředitel odboru právního